- Hilda, det här är livet. - Ja, inte sant?
Jag visste att du skulle bli en ny människa så fort du lämnat Wragby.
Det är underligt. Jag tänker knappt på honom.
- Men så väller det upp inom mig... - Mr Mellors, antar jag.
- Ja. - Och hur länge känner du av det?
Det vet jag inte i förväg.
- Tycker du om det eller inte? - Det vet jag heller.
Det kommer så starkt. Som om hela jag brann och han var elden.
- Vill du vara med honom? - Ja, hemskt mycket.
Jag hoppas att elden slocknar snart. Den gör dig hemskt tråkig.
Ska jag hälla kallt vatten på den?
Hilda, har du nånsin upplevt äkta ömhet och sensualitet?
- Det förändrar ens liv totalt. - Skryt inte om dina erfarenheter.
Jag ville åt total närhet en gång, men jag fick den inte. Det räcker.
Du är alltför självmedveten gentemot andra.
Jag vill inte vara nåns slav. Det ligger inte i min natur.
Du kanske är slav åt din egen bild av dig själv.
Hellre det än slav åt nån annans bild av mig - min makes tjänares bild.
Hilda, det är inte så.
Connie, det är ett misstag att ha en man ständigt närvarande.
Män och kvinnor är så olika. Varför kedja dem vid varandra?
Endera parten måste ge vika och resultatet blir alltid otrevligt.
Hilda, kärleken kan vara ljuvlig. Det är som att vara mitt i skapelsen.
Jag antar att myggen känner likadant.
Varsågod, Hilda. Var var jag?
En av Hildas tråkigare pojkvänner kom för att hälsa på. Sjöman, tror jag.
Jag visade in honom i salongen och gav honom en spark i aktern.
Han var förste sjölord och hemskt rik.
Jag trodde han var konteramiral. Hursomhelst visade jag in honom-
- bad honom sitta, erbjöd honom en drink och låtsades som om inget hänt.
Och till min förvåning gjorde han samma sak! Han sa inte ett ord.
Surrealisterna har rätt. Vardagliga saker är de mest bisarra.
Folk ser inte längre vad som omger dem.
Jag vill att de ska se på det som är så vardagligt att det är osynligt.
Som jag, mamma?
Uppnår man det genom att måla allting som rön
Spagetti är mitt favoritrör.
Mitt är tunnelbanan.
Det är där din konstriktning hör hemma - underjorden.
Nere bland de döda.
Jag framhäver vad ett ting är genom att måla vad det inte är.
- Vad är Connie inte? - Connie är ett engelskt kycklingben.
Promenera med mig före middagen.
- Du är inte anarkist på riktigt. - Jo, emotionellt och konstnärligt.
Anarkism finns inte. Det är agg som får dig att rycka av rosens kronblad-
- arrangera dem runt ett kycklingben och kalla det "den sanna rosen".
Som vanligt ser du ut som en ängel och talar som en evangelist.
Men jag tror verkligen att rosens hjärta är ben.
Du är oförbätterlig, Donald. Rosens hjärta är rosen.
Det du kallar anarki är bara mörkrets kant, grannlåt på ett lik.
Är vi alla lik i dina ögon?
Känslomässigt sett, ja.
Ingen av er besitter modet att visa ömhet och att känna kärlek.
Men jag har alltid älskat dig. Ibland tror jag att du hatar mig.
Jag hatar dig inte, Donald. Då skulle jag inte kunna tala med dig så här.
Jag önskar du hatade mig, eller hyste nån sorts känslor för mig.
Jag vet inte vad du menar med ömhet. Men jag vet att jag älskar dig.
Det vet jag, Donald. Och jag håller av dig.
Det är underligt. På ett sätt är du allt jag borde älska.
Jag vill inte såra dig, men jag älskar dig inte. Jag kan inte.
"Mellors fru har återvänt och ställt till med rabalder."
När han kom hem från skogen låg den osköna damen naken i hans säng.
Hon hade sönder ett fönster i kojan och flyttade in som fru i huset.
Mellors lyckades inte få ut denna illa tilltygade Venus.
Och vilka hemskheter hon sagt. Bertha Mellors ställer bara till det.
Inte ens vanlig anständighet kunde få henne att hålla tyst.
Stackars Mellors fick retirera hem till sin mor.
Stackars karl! Som en hund med en plåtburk bunden runt svansen.
Och hennes lögner om att han haft ihop det med lady Chatterley i kojan.
Kvinnan är galen. Tror ni att nån lyssnar på henne?
Nej, sir Clifford. Men hon har en giftig tunga.
Jag vet. Jag hade gärna sett henne i domstol.
Men hon försvann hastigt på grund av sin rädsla för polisen.
Vi tar en till gin med kornvatten, sir Clifford.
Ni har rätt som vanligt, mrs Bolton.
“'Historien fortsätter."
"Mrs Bolton har också skrivit till dig, troligtvis med alla detaljer."
"Hur har du det? Din Clifford."
Du måste vara lite förståndig.
Om du omnämns i samband med Mellors skilsmässa vore det en katastrof.
- Du måste avsluta det här, Connie. - Nej, Hilda. Inte än på ett tag.
Jag ska föda hans barn.
Herregud!
Connie, hur kunde du vara så dum?
Kommer Clifford att acceptera barnet?
Ja, så länge han tror att fadern är respektabel.
Då ser vi till att han inte får veta att det är Mellors.
Jag vill inte, Hilda.
Jag tänker inte ge Mellors barn till Clifford!
Det får inte bli ännu en baronet, en Chatterley och en fasa.
Connie, jag förstår hur du känner.
Men du förstör ditt liv om du gifter in dig i arbetarklassen.
Han är lika god som vem som helst i vår klass, om inte bättre.
Du kan inte älska en underordnad på riktigt.
Hilda, du vet att jag inte bryr mig om dylikt snobberi.
Det är inte snobberi. Hela deras livsstil är annorlunda.
Mellors står till och med lägre än mrs Bolton.
Han måste ju i princip lyda henne. Hur skulle han kunna vara din make?
Jag vet inte, men jag älskar honom.
Du tror det nu, men sen vaknar du och skäms över ditt samröre med honom.
- Tvärtom. - Håll dig till den styrande klassen.
Vi måste hitta en lösning på den här soppan innan den blir en skandal.
Lilla vännen...
Är den inte vacker?
- Jag har hittat en utväg. - Vad menar du?
- En far till barnet. - Hilda! Vad talar du om?
Donald. Han avgudar dig. Han utger sig nog gärna för att vara fadern.
- Ja, men han är inte fadern. - Det vet jag.
- Men Clifford skulle acceptera honom. - Jag avskyr dessa bedrägerier!
Det är ingen lek, Connie! Om du omnämns i Mellors skilsmässa-
- och Clifford ratar barnet, är ditt liv i spillror.
Jag ogillar figurativ konst, det är allt. Den tråkar ut mig.
Ändå är ett föremål vad det är.
Vatten borde inte vara så blött som det är, men så är det.
Jag avskyr konstprat, sir Michael. Det övergår mitt förstånd.
- Förlåt, Molly. Det var fel av mig. - Ja, det var det.
Då får jag som jag vill till slut. Jag blir far till ditt barn.
Hilda har berättat allt. Och som vanligt gör jag allt för dig.
Jag vill inte skämta om barnet. Jag är rädd att jag älskar det.
Om du är rädd för det, lär det bli så.
Jag ska göra det enda rätta och agera far åt barnet. På ett villkor.
- Vilket då? - Ni måste stå modell åt mig.
Du och Mellors, far åt alla framtida Chatterleys.
Gå inte för långt bort, ni två.
Vad står på? Har kardinalen misshagat milady?
Jag står inte ut med den här charaden. Jag åker imorgon.
- Måste du verkligen det? - Ja. Han behöver mig.
Jag saknar honom så.
Det vet jag.
Det är den totala närheten. Det är nåt himlalikt med honom.
- Vad är himlalikt? - Hans kropp.
Och hans penis. Den är så underlig. Som en liten gud.
Bra mycket heligare än Cliffords titel eller fars konst.
Men Mellors kön styr inte världen, vilket titlar och konst gör.
- De styr inte mig. - Om Mellors styrde över mer...
...än sin hund och sin pitt, kanske han hade en chans.
Men du kan inte gifta dig med honom och dyrka hans lilla gud.
Hilda, du förstår inte. Könet är bara den närmaste beröringen-
- och det är det vi fruktar. Det är inget att skämmas för.
Kanske för en man som Mellors, som inget annat har.
Men andra män har intellekt och kreativitet som kvinnor faller för.
Så könet är inte det heligaste hos en man.
Det borde det vara. Det är det enda som sammanbinder oss med stjärnorna.
Jag brukade se på aftonstjärnan och tycka att den var vacker.
Men nu är den inom mig, så jag behöver knappt titta på den.
Du är kär, det är allt.
Tyvärr med Mellors.
Men hans kön är som det vissnande gräset som aldrig åter grönskar.
Amen.
Det är en man, antar jag.
Det är väl därför du åker redan?
Du uppmuntrade mig ju. Men det är mer än så. Jag är gravid.
Känner jag fadern?
Vad tänker du göra åt saken?
Jag vet inte, pappa. Clifford vill ha barn, så länge det sköts diskret.
Då blir han väl nöjd. Du ger honom en arvinge till titeln och till Wragby.
Jag tror inte jag vill det.
Du kan tycka om en man i år och en annan nästa år.
Men Wragby finns kvar. Behåll Wragby så länge det behåller dig.
- Jag hoppas du fann en riktig karl. - Det är det som är problemet.
Taxin är här.
Polstjärnan, den viktigaste stjärnan, runt vilken himlavalvet roterar.
Mellors. Ni ville tala med mig.
Sir Clifford, jag säger upp mig.
Verkligen?
Jag stannar tills ni har hittat en annan skogvaktare.
Jag tänker inte låtsas som om ni har gjort det enkelt för oss.
Er fru har utsöndrat enorma mängder gift.
Inget är svårare än att få tyst på en dålig kvinna.
Men jag skäms inte. De som lyssnar på sånt är värre än de som gör det.
Om ni inte skäms - varför då lämna oss?
En fru med ond tunga lämnar ondska efter sig.
Skärp er, karl. Inte ska en galen kvinnas prat driva iväg er.
Nej, det är inte så.
Jag vill inte vara kvar här.
Jag tänker på Hennes nåd också. En del tror på skvaller med glädje.
Det förklarar saken. Tänk, så mycket en kvinnas prat kan ställa till med.
Tack för att ni meddelade mig.
Välkommen hem, milady. Jag tar väskan.
- Det finns lite i konduktörskupén. - Det ordnar jag.
- Clifford! - Hej, Connie.
- Kan du verkligen gå? - Tja, på sätt och vis.
- Mirakulöst! - Mrs Bolton inspirerade mig.
Hon är en beslutsam kvinna. Du ser strålande ut. Hade du roligt?
Jag trodde jag hade roligt, men jag bedrog mig själv.
- Hurså? - Jag var helt enkelt ointresserad.
- Då är vi redo. Blev ni överraskad? - Mycket Är det verkligen säkert?
Ja då. Sir Clifford är skicklig på att balansera.
- Det är fantastiskt. - Kör på.
Mrs Bolton skrev om skandalen med Mellors.
Mrs Bolton och hennes stora trut. Nämnde hon att ditt namn kom upp?
- Ja. - Jag hoppas hon inte upprörde dig.
Det var ett misstag. Jag är faktiskt lite trött på hela affären.
- Har uppståndelsen lagt sig? - Ja, Mellors slutar på lördag.
- Men han har ju arbetat troget. - Ja, och han var en bra skogvaktare.
- Men han beslöt sig för att sluta. - Varför det?
Hans fru basunerade ut deras forna sexliv så detaljerat-
- att Tevershall antagligen betraktar honom som rena markis de Sade.
- Han lär rullas i tjära och fjädrar. - Så förödmjukande.
Det var inget.
Välkommen hem, milady.
Hur står det till, mrs Bolton?
Det blir skönt att ha er tillbaka.
Ni är mycket listig.
Han har längtat efter er, men det erkänner han nog inte.
- Blev det för mycket för honom idag? - Nej, hans energi går upp och ned.
Han piggnar till imorgon.
Vet ni var Mellors än
Han har flyttat ut ur kojan och bor med sin mor tills han slutar.
Jag måste träffa honom.
- Ni borde inte ta den risken. - Vilken risk?
Låt mig berätta för honom att ni är hemma.
Nej, jag måste få träffa honom!
Milady, det kan vara farligt. De är ute efter honom.
- Lady Chatterley! - Är Mellors här?
- Ja. - Får jag komma in?
- Är det nåt från sir Clifford? - Nej.
Kan ni släppa in mig?
Det är bäst att ni ger er av.
- Vi har haft nog med problem. - Vad har hänt?
Dan Coutts, Berthas bror, slog nästan ihjäl honom.
- Har ni kallat på läkare? - Nej, jag sköter om honom.
- Jag skickar hit mrs Bolton. - Som ni vill. Men ge er av nu.
Tack och lov. Klarar han sig?
Jag tror det, milady. Mrs Drayoott ringde läkaren.
Han hade hjärnskakning och ett jack ovanför ögat.
Men han somnade till slut.
Varför måste folk vara så hemska mot varandra?!
Det har jag frågat mig själv ett antal gånger.
Ni har funderat tillräckligt ikväll. Se till att lägga er.
Tror ni att han klandrar mig?
Er? Varför det?
Gav ni honom mitt meddelande?
Jag sa att ni var hemma och väntar i kojan på lördag.
Sa han ingenting?
Han bara såg på mig, milady.
Så du ska fara ändå.
Jo, det stämmer.
Jag är så arg, min älskling. Är du arg?
Ja, jag är rätt arg.
- Gör det ont? - Lite grann.
Du har inte haft det lätt. Jag önskar jag hade varit här.
Jag är glad att du inte blev inblandad.
- Tror folk på pratet om oss? - Nej, det tror jag inte.
Och Clifford?
Han lyssnade inte alls på det.
Men jag tror han är glad över att bli av med mig.
Kyss mig.
Jag känner inte för att kyssas.
Jag saknade dig så. Jag vill inte sakna dig hela livet.
- Sida vid sida. - Ja.
Jag önskar du inte skulle fara. Jag önskar vi hade skogen för oss själva.
Jag visste att den här stunden skulle komma.
Det kunde inte vara för evigt.
- Vad ska du göra nu? - Jag skaffar jobb här i trakten.
- Då måste vi nog ta farväl. - Nej, det gör vi inte.
Du älskar mig, inte sant?
Ja, det gör jag.
Lova mig att du inte tar det alltför hårt.
Det där botade mig.
Jag måste gå. Kan du stanna tills jag har gått?
Säg inte adjö. Kom ihåg mig!
"När jag leddes in i min kammare, såg jag att den var av ringa storlek"-
- "och inredd iden vanliga, moderna stilen."
"När mrs Fairfax sagt god natt och jag reglat min dörr”-
- "mindes jag att jag nu, efter en fysiskt och mentalt uttröttande dag"-
- "äntligen var i tryggt förvar."
- "Jane Eyre"? - Ja, milady.
Mrs Bolton har underhållit mig.
Men nu tror jag det räcker för ikväll.
- God natt, sir Clifford. - God natt, mrs Bolton.
- God natt, milady. - God natt.
Jaså, du kom tillbaka till mig.
- Jag lovade ju. - Det ska du inte ångra, min älskling.
Jag ska älska dig hur du än vill.
- Vad står på, min älskling? - Jag är bara lite yr.
Vi får se till att du kommer i säng.
- Har du läst Proust? - Ja, men han tråkar ut mig.
- Men han är fantastisk. - Kanske det, men han tråkar ut mig.
Han har inga känslor. Han har bara svador om känslor.
Jag är trött på självtillräckliga sinnen.
Föredrar du självtillräcklig djuriskhet, min evangeliska hustru?
På tal om djur har det gått än värre för gamle Mellors.
Han är utstött. Ingen i Tevershall ger honom jobb sen slagsmålet.
Han fick jobb i kolgruvan i Stacks Gates, stackaren.
Så grymt.
Så klart, men vad förväntar du dig av såna människor?
Låt dem inte göra dig upprörd.
- Var är Mellors? - I pannrummet.
Oliver!
Det här är hemskt.
Det tar ett tag innan man vänjer sig.
Vad ska vi ta oss till?
Du borde inte vara här.
Jag måste få träffa dig.
Jag slutar klockan sju.
Jag har fortfarande nyckel. Jag väntar på dig i kojan.
Jag hörde att du hamnade i problem igen.
Du är rädd för mig.
Ja. Rädd för dina pengar och din status.
Det lever i dig.
Men finns det inte ömhet i mig också?
Jo, men den kommer och går, precis som i mig.
Kan du inte lite på ömheten mellan oss längre?
Kanske.
Jag vill bara att du håller om mig och gläds åt att vi ska ha barn.
Och vad är detta?
- Låt oss vara. - Jag såg dig smita in, din fuling.
Vi gör ingen skada. Har du aldrig haft en kvinna i din famn?
Det här är ingen bordell.
Låt oss vara i fred, bara en stund.
Nej. Ni inkräktar på området. Ge er av.
Vi lär inte få vara i fred nån längre tid nånstans.
Ut med er.
Jag ska upp i rätten om min skilsmässa nästa vecka.
Jag måste bli av med henne.
Jag måste komma härifrån också. Lämna landet och göra nåt av livet.
- Vårt barn, då? - Det är ditt barn. Och sir Cliffords.
Du vill inte tänka på mig längre. Du vill bara åka till Kanada.
Vill du följa med mig?
Är det vad du vill? Att jag följer med dig till Kanada?
- Men det vill du väl inte. - Jag vill inte fara till kolonierna.
Inte ens för barnets skull. Jag skulle känna mig landsförvisad.
- Du skulle inte heller bli lycklig. - Det vet jag inte än.
Det är enklare för dig att lämna ditt gamla liv. Inget hindrar dig.
Om saker var annorlunda kanske det inte var så långt mellan oss.
- Varför måste det vara så? - Det är som det är. Högt och lågt.
- Jag vet bara att jag älskar dig. - Visst älskar jag dig.
Men jag har inget Wragby att erbjuda dig.
Du är all frihet jag nånsin upplevt. Allt annat har stängt mig inne.
Får jag komma till dig om jag inte står ut?
Avståndet är för stort oss emellan.
Till och med för kärleken.
En gång till, älskling.
Nej, det är din tur. Sjung, Connie. Det var så länge sen sist.
Det var länge sen du bad mig.
Det gör inget. Du är alltför långt borta-
-i ditt rum, två våningar upp.
Sjung "Rör inte sländan".
Som du vill.
Rör inte sländan om den inte vill brännas
Skall han vara grön som bräkenmossan?
Älska inte den kärlek som aldrig kan dig vinna
för kärlekens band gör ont att klippa
Det är inte mycket till liv du har. Inte konstigt att du drar dig undan.
Mitt liv är som jag vill att det ska vara.
Jag är rädd att du sitter och tjurar.
Tvärtom. Jag har inte berättat än, men jag är med barn.
Jag trodde nog att så var fallet. Det är väl inte Donalds?
Så hemskt av dig att ställa såna frågor.
Ursäkta, det är en uppenbar fråga.
Ja, men om du ställer fler såna lämnar jag rummet.
Bara en till. Är han fortfarande hemskt förälskad i dig?
Sluta! Jag vägrar förhöras så här.
Gå inte! Jag ska inte fråga mer. "Samla rosenknoppar medan du kan."
Men säg mig en sak. Det här är egentligen inte en fråga.
Gjorde du det alls för min skull? Det kanske låter egoistiskt, men...
- ...ville du göra det för min skull? - Jag ville att du skulle bli lycklig.
Du är en underbar kvinna. Räck mig din hand.
En jungfrumoder, en modern madonna.
Och jag är en Josef! Jag hoppas barnet blir dig värdigt.
Jag hoppas det blir en pojke.
Ja, men bli inte besviken om det blir en flicka.
Besviken?
Kära du, om det är en flicka ska jag dyrka henne som jag dyrkar dig.
Dyrka mig inte! Jag vill inte bli satt på piedestal.
Roligt att du är nöjd, men gör ingen stor sak av det.
Du har rätt. Helt rätt.
Rädda mig.
Visa mig vägen.
Hur kan jag undvika att förråda barnet?
Ja?
Sir Clifford bad mig se till att ni låg till sängs.
Jag tog mig friheten att ta med nånting åt er.
Varför det?
Sir Clifford berättade. Det är de bästa nyheter jag hört på evigheter!
Nu får vi tänka på Ers nåd likväl som på sir Clifford.
Han får komma i andra hand. Men det går han nog gärna med på.
- Vill ni inte ha lite varm mjölk? - Nej tack, jag vill inget ha.
Är ni säker? Ni behöver all näring ni kan få.
Vid närmare eftertanke finns det nåt jag vill ha.
- Vad ni än önskar, milady. - Ett stort glas stout.
Då ordnar vi det. Jag tror varmt på Guinness för dem som kan hantera det.
Det vill jag ha.
- Får jag ställa en fråga? - Vad då?
Har ni besökt en läkare än?
Ja, jag besökte doktor Shardlow häromdan.
Bra. Jag ska hämta er stout.
Tack.
- Connie! - Clifford, vi måste talas vid.
Vad är det, min kära?
Tyvärr förutsåg du vad som skulle hända.
Jag är kär i en annan och kan inte stanna på Wragby.
Det menar du inte!
Clifford, jag är hemskt ledsen. Jag ville inte såra dig.
Förlåt mig. Jag tänker lämna dig.
Sir Clifford?
Hur är det fatt?
Har ni ont? Säg mig var ni har ont. Ska jag ringa läkaren?
Nej!
Jag vill inte ha nån läkare.
Men, sir Clifford, ni är ju sjuk. Jag måste kalla på läkare.
Jag är inte sjuk.
Min fru tänker lämna mig.
Hennes nåd?
Det är inte möjligt!
Vem hade kunnat tro det om Hennes nåd?
Aldrig.
- God morgon, milady. - God morgon. Hilda är strax här.
Vill du inte äta frukost med mig innan du far?
Om du vill. - Meddela mig genast när hon kommit.
Hur mycket vet tjänstefolket?
Om dina avsikter? Inget alls.
Men mrs Bolton vet.
Mrs Bolton hör inte direkt till tjänstefolket.
- Det gör mig inget. - Det, eller att bryta ditt löfte?
Jag kan inte göra nåt åt det. Jag måste fara.
Varför det? Är Donald Forbes så intresserad av sin avkomma?
Mer än du skulle vara.
Jaså? Jag vill ha min fru. Jag ser ingen anledning att släppa henne.
Om hon skaffar barn i mitt hus, är hon och barnet välkomna.
Barnet är inte Donalds. Jag antydde bara det för att skona dina känslor.
- Mina känslor? - Ja.
Det är Mellors barn och det är därför jag måste fara.
- Talar du sanning? - Ja.
- När inleddes detta? - I våras.
- Då var det du i kojan? - Ja.
- Du borde avlägsnas från jordens yta. - Varför det?
Med Mellors?
Det där eländiga avskummet? Hur i Guds namn kunde du?
Han är en vänlig och kärleksfull man.
Men du älskar väl honom inte? Du vill väl inte gifta dig med honom?
Kanske, om han vill ha mig.
Det här bevisar vad jag alltid trott. Du är inte helt frisk.
Du är en sån där halvgalen kvinna som jagar moraliskt fördärv överallt.
Vore det inte bäst om du skilde dig från mig?
- Nej! - Varför inte? Jag vill det.
Jag följer min egen vilja och jag vill inte skiljas.
Om du går härifrån har du inget kvar.
- Var tänker du föda Mellors oäkting? - Hos Hilda. Hon är på väg.
Du gör som du vill, Connie.
Farväl, Clifford.
Gå vart du vill, men jag skiljer mig inte från dig.
Jag skiljer mig aldrig!
Farväl, mrs Bolton. Ni vet varför jag far, men kan ni hålla det hemligt?
Lita på mig, milady. Men det blir sorgligt för oss här.
Jag hoppas ni blir lycklig med den andre.
Nej, Mellors ska resa utomlands. Jag får nöja mig med det jag har.
Det hoppas jag. Lita på mig, milady. Jag är er och sir Clifford trogen.
Om sir Clifford en dag kan tänka sig skilsmässa, meddelar ni mig?
För er skull - absolut, milady.
Han kan nå mig genom Hilda.
Hon väntar på er utanför. Hon ville inte komma in.
Farväl.
Milady, det ligger ett brev till er här.
Milady, jag har fått min skilsmässa.
Bertha kom aldrig, så domaren gav mig provisorisk skilsmässa. Äntligen fri!
Nu är jag i Southampton på väg till Kanada. Båten går på lördag.
- Farväl, Ers nåd. - Farväl!
- Southampton? - Tror du vi hinner i tid, Hilda?
- När lättar båten ankar? - Jag vet inte. På eftermiddagen.
- Vilken kajplats? - Jag vet inte.
Det kan väl inte vara så många båtar på väg till Kanada?
Connie, det är inte lite du begär. Du frestar på min systerkärlek.
- Och resan kan vara i onödan. - Jag vet det, men försök ändå.
- Är inte det här rena dårskapen? - Det ger jag blanka fan i, Hilda.
- Tänk om han har fått nog av dig. - Det har han inte.
Nåväl, Connie. Du vinner.
Då åker vi!
En man måste klara sig själv, men lita till nåt än större.
Jag litar till lågan oss emellan.
Min längtan efter dig och glöden oss emellan kan de inte utsläcka.
Jag har skrivit så många ord eftersom jag inte kan röra dig.
Om jag fick sova med dig i min famn, kunde bläcket stanna i flaskan.
Hilda, snabba på, annars missar vi båten!
Oroa dig inte, Connie. Det går alltid fler båtar.
Jag har inte råd att missa den här.
Jag föredrar skepp som mötas i natten. Du också, en gång i tiden.
Du menar väl inte Dresden?
Alla ljuvliga tyska studenter som sjöng serenad för oss i Schwarzwald-
-och de lätt glömda kärleksaffärerna.
Jag minns sångerna bättre än älskarna.
- Det är jämnt. - Tack så mycket.
De stadiga unga männen i sina lederhosen...
Den ene var den andre lik. Men det gäller de flesta män.
Inte Oliver. Därför måste jag träffa honom eller förneka mina känslor.
Du förstår väl?
Ja, Connie, jag antar det.
Jag visste att du skulle förstå till slut.
Jag kommer att sakna dig.
Om du träffar en trevlig ridande polis - spara honom åt mig.
Jag tycker inte om att tänka på dig. Det plågar mig och gör inget för dig.
John Thomas avsked till lady Jane var sorgset, men med hoppfullt hjärta.
- Tänker ni på kvinnorna där hemma - Ja, faktiskt.
Oroa er inte. Det finns gott om bra kjoltyg dit vi är på väg.
Det är inte därför jag åker.
En kvinna betyder inget för en man tills hon är en del av honom.
Sen är de värre än malarian som gossarna ådrog sig i Gallipoli.
Sir John Thomas, inställ er på övre däck.
Vilket namn!
Lady Jane väntar på sir John Thomas på övre däck. Var vänlig kom genast.
Jag behöver hjälp med bagaget.
Med nöje, milady.
Tror du att det är väldigt kallt i Kanada?
Vi kan nog hålla oss varma.
Subrip: TomTen
Översättning: Adam Islam Dahlström PrimeText International, 2007
Textadministration: PrimeText International, 2007